Stevene, cos to provedl?
V PŘEDCHOZÍCH DÍLECH JSTE VIDĚLI
Nevím, jak vysvětlit, co se mi děje.
-Co jsi zač? -Můj pán je Chonsu. Já jeho avatár.
Chráníme zranitelné a vykonáváme za Chonsua spravedlnost.
Chonsuův trest přichází moc pozdě.
Amemait osvítí cestu dobra tím, že znemožní zvolit si zlo.
Našli jsme Amemait.
Všechny ty kruté masy, co plní náš svět hříchy,
si zaslouží její spravedlivý soud.
Co ostatní bohové?
Budou jen čekat, až někdo vypustí Amemait?
Signál s žádostí o slyšení před bohy může vyvolat jejich hněv.
Amemait byla pohřbena tajně. Její hrobka je skryta i bohům.
-Ale někdo o ní vědět musel. -Jeden muž. Medžej jménem Senfu.
Najdi Senfuův sarkofág a najdeš tu hrobku.
Je to mapa k něčemu opravdu velkému.
Pokud nevíme, jak ta obloha tehdy vypadala, jsme v troubě.
Až mne bohové uvězní, ať mne Marc přijde vysvobodit.
-Marcu? -Chci, abys věděl, že jsem se zrodil
jen díky tvé tyranii. Jsi strůjce mého vítězství.
Stevene. Vzbuď se. No tak. Vzbuď se, sakra!
Viděl jsem tam někoho utíkat!
Podíváme se kolem toho džípu.
Zdá se, že je mrtvý.
Otoč to! Jeď zpátky!
Tamhle je!
Co je?
Nesmíme ztrácet čas. Harrow se vrátil zpátky k hrobce.
A jestli tam bude, tak budem potřebovat Marca.
Přesně. Ona to chápe.
-Ne. -Ne?
Ne. Víte, my jsme spolu uzavřeli pakt, Marc a já,
že až skoncuje s Chonsuem, tak zmizí navždycky.
Ale v tom paktu nebylo, že při tom s Laylou umřeme, že ne?
-Tohle na mě nezkoušej. -Vy jste uzavřeli pakt?
Že navždy zmizí z mýho života?
A ani vás nenapadlo, že bych o tom měla vědět?
Copak z vašeho života už nezmizel?
Je to jedno. Ten oblek na něm bylo to nejlepší.
A ani ten už mít nebude.
Stevene, okamžitě mi předej tělo! Tohle je sebevražda.
A jak ho znám, chtěl by si dát tuhle misi sólo.
A to se nestane. Uděláme to jinak.
Přesně tak. Jen vy a já a nebe nad námi.
-Odtud půjdeme pěšky. -Jasně.
Tamhle jsou. Musíme dál.
Zdá se, že už jsou uvnitř.
Musíme jinudy, abychom se k Amemait dostali dřív.
Ahoj.
Prohledáme to tu.
-Máš strach. -Nemám.
Ale měl bys mít.
Bez Chonsua nemáme oblek, uzdravování, schopnosti.
A ani tebe. I když tos říkal jen tak, baže?
Hádám, že to, že jsem ti věřil,
jen dokazuje, jaký jsem trouba.
Já bych moc rád prostě zmizel. Vážně.
Ale naneštěstí tu pořád jsem.
A jestli máš tohle přežít, tak na to musíš chytře, už jen kvůli Layle.
Já v podobnejch situacích už byl.
Tak jako já. Tělo máme stejné, baže?
Mám to v sobě. Svalová paměť přece.
Jenže tak to nefunguje.
-To máš jedno. -Jsem s tebou.
-Nejsi na to sám. -Já vím, že nejsem.
Já to herdek vím, že nejsem. Mám Laylu.
-Kryje mi záda. -Zamiloval ses?
Zabouch ses mi do ženy?
Tvůj zájem mě těší. Ale já si poradím.
Jestli na ni jenom sáhneš...
Kdybych potřeboval recept na něco na svaly, dám vědět.
Skočím z útesu.
Mám pocit, jako kdybych na tohle čekal celý život.
Na dobrodružství.
-Vím. Toužíme po tom, co nemáme. -Jo.
Voníš jako on.
-Proč bys neměl, že? -Jo.
Marc se vás snaží chránit před Chonsuem.
-Cože? -Proto vás od sebe odháněl.
Věří, že vás chce Chonsu za avatára a to nechce dopustit.
Myslím, že byste to měla vědět.
Pardon.
Proč mi to říkáš zrovna teď?
Ani nevím. Asi chci, abyste to věděla.
O tom on nerozhoduje.
Nepotřebuju chránit. Potřebuju upřímnost.
-Jo, chápu. -A v tom jsi lepší než on.
Jako v čem? V upřímnosti?
Jo. V upřímnosti.
-Slaním se první. -Tak jo.
-Budu tě jistit. -Díky. Co to je?
Pořád nepoznám, kdy vtipkuješ a kdy ne.
Tak jo.
Kruciš!
-Jsi v pořádku? -V tom nejlepším.
-Počkej. -To jste neměla vidět.
-Jo. -Díky.
No teda, krasavice.
Ano, jsou překrásné, že?
-Střeží to tu už po staletí. -Opravdu. Hele, já...
Jako by mohly každou chvíli ožít
a začít klást hádanky. To by bylo něco.
Měl bych v gatích, ale radostí.
Co je tohle?
-To jste udělala vy? -Co?
Jo. To je za mýho tátu. Tomu by se tu líbilo.
Jo tak? Byl fanda do historie?
Něco horšího. Byl to vášnivej archeolog.
-Bezva. -Jo.
Podle něj stálo za svý sny umírat. A taky umřel.
Tak to mě mrzí.
-Jistě. Ne, to je v pohodě. -Jo.
Stává se. Smůla.
Vsadím se, že by byl naprosto nadšený,
kdyby vás teď viděl u takového objevu.
Asi jo.
Umřít při dobrodružství není tak hrozný.
Tak jdem dál?
Jo, jdeme dál.
Zvláštní.
-Bludiště. -Obludné bludiště.
-Je tu šest cest. -Jo.
-Jo. Šest cest. -Na co tady asi stříleli?
Celá tahle hrobka
je tenhle symbol.
-To je Horovo oko. -Jo.
Vidíte?
-Co? -No ne?
Posvátný symbol střežící podsvětí.
Kolik zlata asi stálo tuhle hrobku postavit?
-Její poslední avatar byl faraon. -Cože? Fakt faraon?
-Myslíš, že je to mapa? -Asi jo.
Horovo oko je rovněž oko mysli, ne?
Reprezentuje šest smyslů, šest cest.
Tady je obočí, které značí myšlenky.
Zornice zrak. Očividně. Tohle je sluch.
Čich. Hmat a ta dlouhá čára zakončená spirálou
je jazyk.
Ten avatár tedy byl hlasem Amemait.
Přesně tak.
Hekovi kněží.
Soudě dle masek a obřadního postoje.
Budou tu pohřbeni, aby chránili faraona.
Hekovi herdek kněží?
Černokněžníci. Byli tu uvězněni po staletí.
A tohle jsou zřejmě nešťastníci, kteří jim zkřížili cestu.
Tak tomu říkám pohřeb.
Proboha. To je čerstvá krev?
A co ty kousíčky masa?
Jo.
-Musíme dál. Jo. -Jo.
Ještě moment.
Jen říkám, co vidím, a vidím, že tím směrem je spousta kostí a krve.
A tak si říkám, jestli tady není
třeba nějaká jiná cesta?
Tam je nějaký otvor, vidíte?
Jo.
-Nakouknem tam? -Jo.
-Dobrá. -Jo. Tak běž.
-Já? -Ty.
Jo. Dobrá. Jdu.
-Jsem tady. Nahoře. -Dobrý?
Jo.
Podle staroepytských textů je Amemait zakleta do vešebt.
Takové té sošky.
-A co je tam dál? -Je to tu úžasné.
Tohle vypadá jako čerstvě naplněná kanopa a jsou tu hadí kůže
-pro regeneraci... -Stevene?
-Jo?
-Je tam východ? -Jo.
To je mazec.
Jo. Můžeme jít tudy.
-Harrow. -Po čem to střílejí?
Nevím.
Schovejte se. Rychle.
Utečte. Já vás najdu.
Já to rozmázl.
Stevene?
No ty bláho.
Jsem tu první. Hrobka hodná faraonů.
Thutmose II.
Nefertiti. Bude to jeden z těch slavných.
Takže tys jí dal pusu.
A co s tím chceš dělat? Zkusíš nás utopit?
To bych měl.
Ale zase jsi jí řekl pravdu, proč jsem jí od sebe odehnal.
To jsem nečekal.
Jo.
Podívej se. Vidíš ty relikvie?
Makedonské? Ne. Co?
Počkat. To nemůže být pravda. Jsou makedonské.
Ale jediný faraon...
On sám trval na tom, že je Egypťan.
Ale...
Myslím, že hledíme na dávno ztracenou hrobku
Alexandra Velikého.
To jsi zvládla náramně.
Proč se všichni muži jako ty
musí vždycky chovat tak bohorovně?
Můj vrubounku.
Tak ti přece říkával tvůj otec.
Abdullah El Faouly.
Jeden z nejslavnějších archeologů Egypta.
Byl by na tebe velmi hrdý,
kdyby věděl, že jsi jako jedna z prvních
potvrdila světu to, čemu vždy věřil.
Že bohové Egypta žijí mezi námi.
Váhy
soudí tak, že mi vyjevují okamžiky hříchu a bolesti.
A tvůj manžel
zažívá agónii.
Bolest, již nemůže člověk snést.
Stále ti nepřiznal pravdu.
Což toužíš udělat ty.
Prosím, do toho. Ring volný.
Vážil jsem mu srdce.
Váhy nikdy nelžou.
Všechno v mém nitru úplně křičí, abych to neotvíral.
Má se Harrow dostat k Amemait dřív?
Dobrá, dobrá, dobrá.
Bože.
-Kde je ta vešebt? -No...
jestli ji chtěli schovat na věky, museli ji ukrýt tam,
kde by ji běžný vykradač hrobů nehledal.
Takže kam?
Alexandr byl hlasem Amemait.
Tak jo. Teď něco zkusím. Něco si ověřím.
Pardon. Bože. Promiňte, pane Veliký.
Otevřete si. Pardon, pane Veliký.
Pardon. Vážně mě to mrzí.
To je ono. Jen hloubš. Pořádně ho prohmátni.
Tvého otce zavraždili žoldáci.
Ale nikdo nezjistil jejich totožnost, že?
Chceš říct, že Marc byl jedním z nich?
To říkáš ty. Mohl by být?
Marc si pamatuje vše, co se ten den událo.
Na všechny, kdo zemřeli.
Na jednoho muže si vzpomíná zvlášť dobře.
Na toho s fuchsiovou šálou.
S vrubouny.
Ručně tkanou. Že by mu ji utkala jeho dcera?
Skončil jsi?
Snad se s tím vyrovnáš.
Vzbuď se!
Pane. Našli jsme jiný vstup.
Laylo, hele. Vítězství.
A sošku vešebt získáváme my.
Sice jsem musel strčit ruku do krku Alexandra Velikého, ale mám ji.
Stalo se něco?
On mě slyší?
Alexandr? Neřekl bych. Bože, snad ne.
Co se stalo mýmu tátovi?
-Mluvím s tebou. -Co?
Mluvím s tebou, Marcu.
-Honem. Jdeme. -Ne.
-Musíme zmizet. -Marcu, ne.
-Co se stalo mýmu tátovi? -Poslouchej.
Musíme zmizet, a to hned. Všechno ti vysvětlím. Ale teď pojď.
Zabil jsi Abdullaha El Faoulyho?
Ovšemže ne. Ovšemže nezabil.
Ale byl jsi tam.
-Byl jsi u toho. -Já...
Byl jsi tam.
Byl jsem tam. Jo, byl.
Jo. A jak umřel?
Můj parťák chtěl prachy
a tak popravil všechny v dohledu.
Zkoušel jsem tvýho tátu zachránit, ale nezvládl jsem to.
Ne. Ale přivedls toho vraha přímo k němu!
-Jo. -Jo.
Mě střelil taky. Tu noc jsem měl umřít.
Akorát že jsem neumřel. Ale měl jsem.
Od začátku se ti to snažím říct.
-Jen jsem nevěděl, jak. -Bože můj.
Promiň.
Proto jsme se seznámili.
Měl jsi černý svědomí.
Jsou tady.
-Musíme najít cestu ven. -Tak jo. Najdi ji! Já je zdržím.
Pojďte!
Jsi sám?
A tvůj bůh mlčí.
Vzpomínám si, jak jsem se tehdy ráno vzbudil a věděl, že Chonsu je pryč.
To ticho byla píseň svobody.
Teď jsi volný.
Jenomže svobodu provází volby.
A tebe teď čeká volba nadmíru důležitá.
Dobře.
Nemohu spasit toho, kdo sám spasit nechce.
Jen klid, Rossere. Jedna stará kostra ti neublíží.
Alespoň víme, co se stalo s Montalbanem.
Ano, totéž, co se stane všem chamtivcům.
-Takže ten poklad je už fuč? -To bych neřekl.
Nevšiml sis na té soše něčeho neobyčejného?
Na soše Coyolxauhqui, aztécké bohyně Měsíce?
Ne. Ale já jsem jen student archeologie.
Vy jste doktor Steven Grant.
Možná ano, ale ty máš kuráž.
A teď se podíváme té soše na zoubek.
Tak další. Vytáhl jsem B-22, vážení.
B-22.
B-22. Má někdo B-22? Nebojte se ozvat.
B-22. No tak, přátelé. Neusínejte mi tady.
Hezky se to rozjíždí. B-22. Cítím, že brzy budeme mít vítěze.
Jak se dnes máme, Donno?
Mohlo by bejt líp, kdyby tahal i ňáký Óčka.
Takže dá. G-15. Má někdo G-15?
G-15? Ne? Tak 16. Sladkých 16-T.
Copak to tu máme?
Můžu to vidět?
To je nádhera.
Bravo.
My jsme bratři v O-73. Ne? Jedem dál.
B-7, někdo? B-7?
Tak, mladíku. Zabržděno. Vaše oblíbené místo.
N-10. N-39.
Vyměnila jsem film, ano?
Tenhle týden běžel už pětkrát. To je dost. No nic.
Vyděsila jsem tě? Ne. Promiň.
-I-2. Někdo? -Podívejme.
-Zkontrolujte si karty. -Vyhrál jsi.
-Já to cítím. -Vyhráli jsme.
Zdá se, že máme Bingo!
-Já vyhrála. -Máme vítěze.
Tentokrát se rozdělíme. Slibuju.
Stevene?
Nic se nestalo. Pojďte.
Tak pojďte. Dobrý.
Marcu, tohle mi nedělejte.
Vím, že máte zásadní problém
rozlišovat mezi tím,
co je skutečné a co se vám jen zdá.
Snad mi odpustíte, že jsem se podíval na ten film, co jste si přinesl.
Byl jsem překvapený, že můj starý videopřehrávač ještě funguje.
Kolikrát jste říkal, že jste ten film viděl? Přibližně?
Ten padouch byl dobrý.
„Žádný strom nevyroste do nebes, aniž by jeho kořeny
nedosáhly hloubky pekel.“
To je dobré. Příběh se točí kolem bohyně Měsíce.
Neříkal jste, že bohu Měsíce sloužíte?
Je ta podobnost čistě náhodná?
Vzhledem k hodnotě toho filmu,
pochybuju, že ho vidělo mnoho dalších lidí.
Takže co? Je to náhoda?
Nevím… Řekl bych…
-Co? -Řekl bych,
-že někdo... -Já vím. A omlouvám se za to.
Avšak vězte, že sedativa dostáváte jen na zklidnění.
A jejich účinek brzy odezní.
Marcu, nežijeme v materiálním světě. Žijeme v zajetí svých myslí.
Ne? Tvoříme si jen nepřímé úsudky o tom,
jaká je realita. Například tahle propiska.
Pro mě to je psací nástroj, ano?
Pro mého psa hračka k rozkousání. Oba víme proč.
Že? Vše je otázkou kontextu a perspektivy.
A já od vás žádám jen upřímné posouzení vaší vlastní situace.
Všechno mi tu připomíná…
-Všechno mi tu připomíná… -Copak?
Vaši minulost?
Nebo Stevena?
Vy znáte Stevena?
Ovšem, že znám. Ale teď chci hovořit s vámi, Marcu.
Během našich sezení jsem si nemohl nevšimnout,
že kdykoli vám položím nějakou přímou otázku, rozčílíte se.
Ale to je normální. Mnohým z nás není příjemné,
jsme-li dotazováni na nejniternější prožitky.
Zavíráme před tím oči. To je pochopitelné.
Leč nemohu vám pomoci, pokud nechcete vy sám.
Tys mě střelil.
Marcu? Hej. Jen klid. Nebudeme-li schopni v klidu
provést inventuru vašich emocí...
-Marcu, poslouchejte. -Ne. Nepřibližuj se ke mně!
Opravdu chápu, jak se cítíte.
I já jsem trpěl duševní chorobou, výpadky vědomí,
manickými epizodami a následnými depresemi.
-Vím, co prožíváte. -Odemkněte mi.
-Dá se to léčit. -Odemkněte mi!
Vím, že se můžete uzdravit. Marcu, prosím...
Nechoďte ke mně!
Marcu, nedělejte to. Jen se...
Opatrně. Neubližte mu. Ano?
-Jste v pořádku? -Jo.
Pusťte mě ven!
Já chci ven! Pusťte mě ven!
Stevene?
-Marcu? -Stevene.
Marcu.
-Jak je tohle možné? -Já nevím.
Co poslední si pamatuješ?
-Harrow nás střelil. -Jo!
Jo. Přesně tak.
Musíme odtud zmizet. Jdeme. Za mnou.
Čau.
PODLE KOMIKSŮ MARVEL
České titulky Vojtěch Kostiha